Her, dypt inne i Sumatras jungler, -
hvor bare få mennesker har satt sine ben, -
kan man være heldig å se en enestående froskeart.
Nemlig "den grønne lårfrosken".
Dens sky vesen -
og bemerkelsesverdige evne til å gå i ett med sine omgivelser -
gjør den til et svært sjelden syn.
Men hvis du ser godt etter...
...kan det hende den dukker opp...
...rett foran øynene dine.
Hvor pokker ble det av den? - Jeg vet ikke.
De finner den igjen med en gang, James.
De kan gjøre voodoo og knuse alle bein i alle ansiktets åpninger, -
så hvorfor kan ikke én av dem få en forbanna frosk til å sitte stille?
Vi kunne klippe den inn. - Nei, den skal ikke klippes inn!
Folk skal se meg i disse omgivelsene med det forbanna dyret.
Han sier "kom".
Du skal si "nei". Han skal komme hit.
Han skal få frosken hit. - Han har funnet noe. Kom.
Kom igjen, da.
Utrolig.
Den er vakker. - De har aldri sett blomsten før.
Den er farlig. - Så det sier de?
Ja. Den dreper alt liv i skogbunnen. Den er veldig farlig.
Hvis dine kolleger mener det, kan de bare stikke.
Takk. - Rudy? Nå skal det filmes.
Hva med frosken? - Gi faen i frosken.
Jeg har jo akkurat oppdaget en ny art.
Vi må improvisere. Er du klar? - Ja.
Her, dypt inne i Sumatras jungler...
Ikke skyt. - Ikke rør den!
Dere skulle ikke ha rørt henne... Hvorfor gjorde dere det?
Jeg forstår ikke. - Hvorfor er dere her? Hvem er dere?
Vi tar opp en dokumentarfilm for BBC. Ikke drep meg! Jeg er fra Dortmund!
Dere skulle ikke ha rørt henne.
VED VERDENS ENDE
God morgen, Adrian. - God morgen, Jesper.
God morgen.
- Det er kaldt.
Nei, har du fått ny jakke? - Nei, det... er en gammel greie.
Jeg har hatt den lenge. - Nå.
Den ser ny ut. - Nei.
Men du har røykt. - Røykt? Nei.
Jeg er ikke røyker nå, så det... - Det lukter jeg vel.
Er det kaffe på kannen der inne? - Nei, du skal opp til Jacobsen nå.
Hvorfor det? - En ny observant.
Jeg kan jo ikke ta flere. - Du skulle bare komme opp til ham.
Nå går jeg opp og banker i bordet.
Gjør det. Er du sikker på at den jakken ikke er ny?
Ja, Beate. Og ta ut den tyggegummien.
Du bruker melk, ikke sant? - Jo takk.
Ja.
Ja, Adrian. Jeg vet godt det blir lagt store veksler på deg for tiden.
Nå, så ille er det jo ikke... - Jo, jo. Du har nok å stå i med.
Men jeg har snakket med din far. Werner og jeg er blitt enige om -
at en oppgave av dette slaget vil være bra for deg.
Du har snakket med min far? - Mm.
Hva er det?
Et engelsk tv-team har blitt skutt ned i Sumatra.
Mannen som avfyrte skuddene var dansk statsborger, -
og lyder navnet Severin Geertsen.
Det har vært politisk tautrekking, og nå risikerer han dødsstraff.
Og jeg vetjo at du ikke liker den slags.
Nei.
Nei, nei, men det gjør ikke jeg heller.
Men saken er temmelig komplisert, og så er det den lille...
...detaljen at han ikke eksisterer. - Øh, hvordan da?
Det passet hans navn står i, er utstedt i 1906, -
og den Severin Geertsen han påstår å være, er født på Østerbro i 1880.
Mm. Han sier at han er 129 år gammel, -
og han har funnet en blomst og har holdt seg ung ved å spise bladene.
Du ser hvor dette bærer? - Ikke helt.
Konsulatet mener at han er dansk.
Utenriksdepartementet håper han kan erklæres mentalt forstyrret.
Da kan han slippe dødsstraff.
Indoneserne mener at han spiller komedie for ikke å bli hengt.
Men er det ikke også tilfellet? - Jo, det er også min vurdering.
Så det du skal gjøre, Adrian, er å dra til Jakarta -
og foreta en grundig og rettferdig evaluering av hans mentale tilstand.
Det kunne være svært interessant å finne ut av -
hvem han i virkeligheten er.
Du verden. Ja.
Øh, hvis man kan redde et menneske...
Redder man hele verden. Det visste jeg du ville si.
Du, hvordan går det med tobakken? Har du fremdeles sluttet å røyke?
Ja, for søren... Det er helt slutt på det.
Det vil sikkert også glede Werner.
Bare det at man kan lukte igjen, og man kan... smake igjen.
Smake på livet. - Ja.
Det kunne jeg godt unne deg, Ole.
Han kunne kanskje fått tid til å tenke over det.
Det er ikke så mye å tenke over. Alle psykiatere ville dø for den saken.
Hvis Adrian skal få en velfungerende praksis, -
så må han ta saker som denne her. Han er jo ikke noen ungdom lenger.
Dette her er en drømmesak. - Ja, selvfølgelig.
Men det er jo bare ikke så greit å føle seg overbelastet.
Overbelastet? Han skulle oppleve hvordan det var i gamle dager.
Det var overbelastning. - Ja, selvfølgelig.
Sånn er det når man ikke har kommet lenger opp på stigen i Adrians alder.
Da må man ta sånne merkesaker når de kommer.
Spill dine kort riktig denne gangen, så ser de deg i departementet.
Og så åpner det seg plutselig en rekke muligheter.
Det kunne jo være morsomt å besøke sin sønn på privatklinikk i Sveits.
Oi, det er så flott i Sveits. Syns du ikke det, skatt?
Jo. Hvis man liker kokt ost.
Skal du være morsom nå?
Ostefondue er blitt spist gjennom århundrer.
Hva er så morsomt med det? - Nei, det var bare fordi mor...
Nei, vi glemmer det bare. - Ja, vi glemme det. La oss...
...la være å ta ansvar for noe og bare være merkelig.
Gå merkelig kledd og ikke få seg kone og barn.
Være en sær fyr, mens din mor akkurat har fått konstatert lungekreft.
Nei, Werner.
Hun har mindre enn tre måneder igjen å leve.
La oss da glemme det også og bare være merkelig.
Slutt med det, Werner. - Mor?
Hold opp, skatt. Din far skal jo alltid male fanden på veggen.
Lege Phillipsen sier at jeg i hvert fall har minst et år.
Så vi gidder ikke å snakke om det.
Nei, nå lager jeg litt kaffe.
Ei...
Dette her er da ikke kylling. Det kan det ikke være.
Og advokadoen er helt most.
Er din også helt most?
Adrian?
Er din advokado også helt most? Din advokado.
Kan du ikke være stille to sekunder? Jeg sitter og sover.
Er du soper, Adrian?
Nei, hvorfor skulle...?
Folk syns det er merkelig at du aldri har hatt en kjæreste.
Det heter avokado, Beate. Avokado uten D. Det er en grønnsak.
Den har ikke en juridisk embetseksamen. A-VO-KA-DO.
Nei, jeg tror det er en frukt. - Det går bra.
Mikael Feldt, det danske konsulat. Velkommen til Jakarta.
Ta bagasjen. - Ja vel.
De sørger for koffertene. - Den røde er min.
Det er jo ikke luksus, men det er aircondition, så dere får sove godt.
Er der basseng? - Nei, dessverre.
Men konsulen holder en middag i morgen, -
og han har et basseng som dere sikkert får låne.
- Det er Bitten. - Mor?
Hei, skatt. Nå, her du kommet trygt fram?
Ja.
- Røyker du? - Nei.
Nei, det gjør jeg ikke.
Vet du hvor mye klokka er ute der nå?
Den er litt på sju. - Mm, ja.
Og her... Jeg har det veldig bra.
Din far er på bukkejakt med Jacobsen, -
- og jeg går så bare rundt her hjemme og rydder litt.
- Ville du noe? - Bare snakke.
Det er noen som ringer hos deg.
- Takk fordi du ringte. - Ha det.
Ja? - Er rommet ditt også veldig lite?
Jeg legger på nå. Vi har en hard dag i morgen.
Men hva skal vi gjøre med mat? Det er bare peanøtter i minibaren.
Legg deg, Beate. - Men jeg er kjempesulten...
Åh, for...
Kom igjen, da.
Rene håndklær? - Mange takk.
Øh, toalettet virker ikke.
Toalettet er... Jeg vet ikke. Du vet, toalett?
Sjokolade? - Nei, nei.
Toalettet er... ødelagt. Kan jeg vise deg det?
Vær så snill og bli med? Det tar ikke så lang tid.
Kom og se. Se der.
Nei, nei, det er ikke min. Men da...
Og når jeg gjør sånn...
Oi...
Det var rart, for... Nei. Nei, nei!
Beate!
Ikke rør meg! Beate!
Beate! Ikke rør meg! - Hva er det som skjer?
Ring til konsulatet! Ring!
Liker du å vise kvinner dritten din? Tenner du på det?
Toalettet funket ikke. - Din drittsexmaskin.
Liker du barn også? Din sexturist. - Sexturist? Nei.
Kan jeg få igjen klokka mi? Det er fra min far.
Det er min klokke nå! Forstått?
Ring til det danske konsulatet. - Nei, perverse drittmann!
Hør nå her... - Hold kjeft!
Jeg... - Hold så kjeft!
Hva?
Du kommer ut nå. - Det er en misforståelse, Mikael.
Bare bli med. - De slo meg med en taburett.
Her.
Vær så god, de ga det fra seg.
De ga det fra seg? Det er absurd. Det er min klokke.
Kom da, kom da.
Hva er det der?
Det trenger du ikke å bekymre deg om. Kom.
Hvis det lå en dritt der, hvorfor tok du henne med dit da?
Fordi det ikke virket, sier jeg til deg. Det funket ikke.
Og så viste du henne dritten din? - Det var ikke min dritt. Fatt det.
Kan du ikke ta ut tyggegummien? - Det bestemmer da ikke du.
Det er ekkelt å vise fram en dritt. - Jeg viste ikke fram noe, Beate.
Toalettet virket ikke, så jeg tok henne med dit.
Og viste henne dritten. - Ja, så hun kunne forstå det, Beate!
Men så virket det, og hva er det for noe å slå folk med møbler?
Og så stjele klokka mi!
Vi må legge dette her bak oss så vi er opplagte til i morgen.
De kan få én blokk og én blyant. - Én blyant, ja vel. Takk.
Man kan ikke se på ham at han er psykopat.
Er du nervøs? - Nei, nei, selvfølgelig ikke.
Dere får ha med dere én blokk og én kulepenn.
Dere må snakke høyt. Dere har ti min, og dere må ikke røre glasset.
Jeg trenger en time for å danne meg et bilde.
Men sånn gjør de her, og det må man venne seg til.
God morgen... Ja, jeg heter Adrian Gabrielsen.
Jeg er psykiater fra den danske kriminalomsorgen. Det er Beate Meyer.
Kan vi sette oss? - Endelig.
Takk.
Jammen...
Jeg vil starte med å spørre om du vet hvorfor vi er her?
Dere er vel enda noen som skal avgjøre om jeg er gal eller ei.
Ja.
Vi bruker ikke den terminologien, men det kan du godt kalle det.
Øh, men forstår du kanskje hvorfor de ikke tror på din historie?
Ja. Men jeg har ikke andre muligheter enn å holde meg til sannheten.
Nei.
Men øh, la oss starte fra en annen ende. Ditt fulle navn?
Severin Geertsen.
Og du er født når? - 13. august 1880. København.
Han spør når han er født, og han sier den 13. august 1880.
Sist jeg satte foten på dansk jord var 4. juni 1912.
Vi seilte ut fra København med motorskipet Selandia -
fra Det Østasiatiske Kompaniet, mot Manila.
Hvorfor dro du? - Som del av en ekspedisjon.
Han spør hvorfor han dro.
Han sier at han var med i en ekspedisjon.
Ekspedisjonen var den en suksess? - Nei.
Vi kom ut for det ene uhellet etter det andre. Tyfus, malaria.
Ekspedisjonen ble oppløst. Ad omveier endte jeg i Australia.
Jeg meldte meg i hæren.
Så du var i krig, sier du? - Ja, jeg var ved Gallipoli.
Vi snakker første verdenskrig? - Jeg har sagt det om og om igjen.
Jeg tror ikke det fører til noe. Dere forstår ikke atjeg kan sitte her, -
og derfor vil dere aldri tro på at jeg er den jeg er!
Nei, det er fordi hvis vi antar at historien din er riktig, så...
...er du hundre og hva?
129. - 129 år. Det...
...er jo litt av en alder.
Men det er så bladene fra blomsten? - Min blomst.
Som holder deg ung. Er det sånn? - Ja.
Hva forventer du nå? - Forventer?
Ja, du har tross alt...
...skutt åtte mennesker. - De skulle ikke ha rørt Hedvig.
Hedvig? - Blomsten min.
De snakker om en blomst.
Er du min venn, Adrian Gabrielsen? - Ja, det vil jeg da si atjeg er.
Kom her, Adrian. Kom her.
Hva sa han? - Jeg hørte det ikke.
Når den blå slangen biter seg i halen...
Hva sier han? - Jeg kunne ikke høre det.
Få dem ut derfra!
Du skal ikke røre meg!
Hva gjør du?
Du måtte ikke nærme deg ham! - Det var glass imellom.
Hva sier han? - Hva sa han? Helt nøyaktig.
Min taushetsplikt forbyr... - Hva sa han?
En blå slange vil bite meg i foten. - Hva?
Han sa at en blå slange vil bite ham i foten.
I foten? - Hva mer sa han?
Jeg hørte det ikke... - Hva mer?
På den danske regjerings vegne beklager jeg dypt. Det...
Det er en misforståelse!
Pokker, pokker, pokker...
De er ikke til å rikke. De vil ikke akseptere at dere treffer ham igjen.
Er det ikke en grotesk overreaksjon?
Her ute overholder man loven.
Spesielt i denne saken. De vil kjøre oss ut på et sidespor.
Så de kan henrette ham. - Det gjør de ikke. Han er så viktig.
Hva mener du? - Jeg forstår det ikke.
De tror på hans historie? - Historie?
De tror at blomsten fins? Det er jo sprøtt. Mannen er jo psykisk ustabil.
De er oppsatt på å finne den planten.
Dette her er det dummeste jeg noensinne har hørt. Hva nå da?
Det må vi finne ut av. Dere får ikke se ham mer.
Det danske utenriksdepartementet må på banen.
Det siste de hørte var at du viste fram avføringen din til hele byen.
Nå må dette slutte. - Hva med middagen med konsulen?
Avlyst. Dere kjøres til hotellet. Vi avventer en beslutning hjemmefra.
Det...
Jeg trodde at en sånn som Severin valgte å være en berømthet.
Altså, Napoleon eller Cæsar... - Ikke alltid.
Hvorfor en botaniker fra Østerbro? - Det kan det være mange grunner til.
Det kunne da være morsomt å sjekke om hans opplysninger er riktige.
Jeg blander meg ikke. - Han virket så overbevisende.
Klart. Han har en multippel personlighetsforstyrrelse.
Det er likevel en vakker tanke at det fins en...
...fin bitte liten blomst ute i skogen som gjør at man aldri dør.
De tror på det, og han tror på det. Vi er de eneste som ikke gjør det.
Vi er logisk tenkende mennesker. Når folk ønsker seg at noe er, -
vil de tilsidesette hva som helst. All logisk tenkning.
Som når du overbeviser deg selv om at du har råd til en lampefarget kjole.
Så vet du at du i bunn og grunn ikke har råd, men du må bare ha den.
Du er bare så kjip. Godt vi ikke er gift.
Hei. - Hei.
Takk. - Vær så god.
Takk.
Skal du drikke som et svin? - Ja.
Om jeg begriper hvordan du ble ansatt hos oss.
Det hadde ikke blitt noe av hvis jeg ikke hadde vist puppene på samtalen.
Jeg går tilbake til hotellet.
God aften.
Adrian?
God morgen.
Uh, denne var varm. - Ja.
Har du ikke vært hjemme? - Nei. Dette er bare så vilt.
Har du vært på byen helt til nå? - En sterk kopp kaffe uten melk.
Du kan ikke gå ut på denne måten. Vi er her i embetets medfør.
Jeg har vært på nettkafé. - Men vi skal på konsulatet.
Du sa atjeg kunne bruke fritiden min til detjeg ville. Bare se på dette.
En Severin Geertsen forlot Danmark i 1912 og kom aldri hjem.
Skipet Selandia og datoen stemmer. Men det blir enda bedre.
På tapslistene over Gallopolo... - Gallipoli.
Jeg fant det ikke først, fordi det er i Tyrkia. Men en australier -
ved navn Severin Geertsen ble såret og sendt til England i 1917.
Og i 1918 synker en troppetransport på vei til Australia -
utenfor Sumatras vestkyst. Hvem drukner der?
Severin Geertsen.
Tenk deg om. Hvis du har kunnet finne alt dette, så har han også kunnet.
Hvorfor skulle han gjøre det? - Han har tatt en annens identitet.
Men hvorfor skulle han gjøre det? Hva hvisket han til deg i går?
At hvis en blå slange biter meg, skal jeg trå på halen. Ellers dør jeg.
Nå drar jeg på konsulatet. - Skal ikke jeg være med?
Så skynd deg. Gå opp og skift.
Er du ikke litt imponert over meg?
Ikke spesielt, vil jeg si. - Hold opp, det er du.
Mr. Gabrielsen?
Er dere fra det danske konsulat? - Følg oss.
Vi små vente på sekretæren min. Hun er...
Vær vennlig og følge med.
Hallo. - Hallo.
De skal treffe mr. Pudovski. - Ja vel.
Hvem er denne... mr. Pudovski?
Mr. Pudovski, Gjesten Deres har kommet.
Hei der. Hyggelig å hilse på deg. - I like måte.
Hvorfor er vi her? - Tror du på Gud?
Tror du på Gud? - Nei...
Nei, vel? Hvordan kan man tro på en sadistisk galning -
som har skrudd verden sammen på en så syk måte?
Men hvis man kunne bryte denne syke, sprø rutinen, -
ville man ikke bruke 99% av livet sitt på å forsøke å unnslippe døden.
Tenk deg hvilket lys som ville falle på Jorden, -
der selv den minste skapning ville få betydning, -
og du ville kunne gripe om Det Evige Livs Blomst.
Wow. - Akkurat.
Har du besøkt Severin Geertsen?
Ja, det har jeg.
Hvordan er det med ham?
Jeg kan ikke uttale meg om mine pasienter.
Tror du ikke at den situasjonen du befinner deg i nå...
...fratar deg den luksus å kunne velge?
Han har det fint. - Jaså?
Jeg... har bare møtt ham én gang.
Har han sagt noe til deg om en blomst?
Øh... Ja, det har han. - Jaså?
Men jeg vet ikke hvor den er. Det sa han dessverre ikke.
Sa han ikke annet? - Jo...
Han snakket om en slange. - Ja, den har jeg hørt om.
Utdypet han det ikke? - Nei, slett ikke. Han...
Jeg vet hva du vil ha, men han sa ikke mer.
Ja vel. Tom!
Kom hit litt.
Skyt ham i begge armene.
Nei, nei! Nei!
Jeg vet ikke noe.
Kanskje han snakke sant. Skyt ham bare i den ene armen.
Ikke rør meg!
Hei, hei.
Bli der!
Si at de skal kaste fra seg våpnene og gå dit!
Kast våpenet.
Kast dem da! Ellers skyter han meg!
Greit.
Hva nå?
Ok. Bli der dere er.
Alle sammen skal bli der dere er!
Bli der dere er! - Vi rører oss ikke.
Så, vi møtes igjen, drittmann.
Denne gangen kommer du ikke ut igjen, og du stjeler ikke Rolexen tilbake.
Denne gangen har du virkelig problemer!
Kan jeg ringe advokaten min? - Hold kjeft!
Du har drept én denne gangen. Du er ferdig!
Hør nå her... - Hold kjeft!
Jeg har visst rett til... - Hold så kjeft!
Selvfølgelig kan de ikke slå deg med møbler og ta klokka di.
Men du har større problemer. - Jeg skjøt i selvforsvar.
Jeg vil redde liv. Jeg ville aldri ta et annet menneskes liv.
Jeg har aldri rørt et våpen før. - Du er blitt tatt med en pistol.
I selvforsvar! Unnskyld, unnskyld.
Det var i selvforsvar. - Ja, men de ser ikke sånn på det.
Det er...
Ok.
Hvor lang tid må jeg sitte her? - Det avhenger av Severins sak.
Vi sender Beate hjem i morgen, og sjefen din flyr inn i kveld.
Hvis alt går bra, får vi lov til å besøke deg igjen om seks uker.
Seks uker? - Seks til ti uker.
Men det er ikke det verste.
Vil du, Beate? - Takk, Mikael.
Din mor ligger på intensivavdelingen. Det ser ikke så bra ut.
Men jeg kan godt ta med en beskjed hjem til henne...
Åh, for helvete...
Ok. Det er litt hardt, men jeg skal nok la det gå videre.
De kom fordi de trodde jeg visste hvor blomsten var.
De tror den fins.
Det gjør jeg også.
Ha det godt. - Vi ses snart, Adrian.
Hva er det som skjer? Hvor er han?
Har han sagt noe? - Nei.
Han fortsetter bare å kalle meg kylling.
Kylling? - Ja, kylling.
Vi får ikke mer ut av ham.
Skru opp!
Hvis vi skruer opp, dør han. - Det kan ikke fortsette. Skru opp!
Ja vel.
Pulsen er veldig lav. Hva skal vi gjøre med ham?
Løs ham og hent den andre.
Kom igjen!
Kom igjen. - Jeg kan gå selv. Ikke rør meg!
Ser du vennen din der? Hjernen hans koker.
Hvis du ikke åpner munnen, vil din hjerne også koke.
Jeg vet ikke noe. Jeg... aner ikke noe som helst.
Han er ikke min venn. Jeg vet ikke noe.
Du snakket med mr. Pudovski. - Jeg vet ikke noe.
Kom igjen! - Ikke rør meg!
Ikke rør meg!
Ti stille.
Ti da stille, mann!
Ta nøklene der. Kom.
Du er et godt menneske, Adrian.
Hvis vi kommer ut herfra, skal du nok få del i Hedvig.
Ta et våpen.
Kom igjen. Kom igjen.
Adrian, kom. - Hva med telefonen?
Hva?
Slå alarm! Av gårde!
Hva gjør du? Hvorfor skyter du henne?
Jammen det...
Der kommer jeg nok til kort.
Fra nå av holder vi igjen med å skyte folk, med mindre de skyter på deg.
Det er godt tenkt, Adrian. Vi gjør det sånn.
Au!
Adrian!
Dette er da en deilig suppe. - Mm.
De kan det med hvitløk. Som Kipling sier.
Ja. Var maten din på flyturen også ekkel?
Nei, den smakte godt, syns jeg. - Min var så ekkel.
De sa at det var kylling, men det tror jeg ikke. Og noe advokado...
Adrian Gabrielsen og Severin Geertsen har stukket av fra fengslet.
Det var opp mot 12 drepte.
Nei, han har ikke skutt flere? - 12? Er det mulig?
Jeg vet ikke. Dette her får konsekvenser.
Kom igjen da.
Gud, så pinlig.
Den ringer ellers aldri. Det må dere virkelig unnskylde.
Ta den. De har ikke andre å ringe til.
Da er det bare det med hvor den er. Dere vet? Man får så mye...
Nå, tada! Der var den.
Beate. - Det er Adrian.
Så morsomt, vi snakket akkurat om dere.
Spør hvor de er.
Adrian, øh, ti stille litt. - Hvor er du?
Vi har en middag på konsulatet. - Middag? Nå må dette slutte.
Jeg er blitt skutt på. - Nå, ok. Hvor er dere, sier du?
Under en bro ved en elv.
Det er en bygning der det står...
"Sonny".
Sony.
En bygning der det står Sony.
Si at dere må hente oss. - Har vi en bil?
Vi sender min blå Range Rover. - Nei!
De skal faen ikke hit inn! - Ja, vi sender en blå Range Rover.
Så hold øye med den, da. Ok. Ha det.
Ja.
Dere kan ikke være her. De finner snart ut at vi har dere.
Og da stormer de konsulatet.
Dere måtte vel ikke skyte så mange. - Jeg har ikke skutt noen.
Bare ham i går. Men han prøvde å blåse 8.000 volt gjennom min kropp.
Dere kan ikke være her! - Hør på meg stille og rolig.
Det er en uskyldig statsansatt... - De blåser oss i fillebiter.
Vi er ikke ferdige med å bygge om etter Muhammed-tegningene.
Dette her er verre. Det er en utenrikspolitisk katastrofe.
Ingen ambassade vil ta dere. - Jeg har ikke sovet på 30 timer.
Klær, penger og et kjøretøy. - Hva?
Kunne dere ikke hjelpe en landsmann med klær, penger og et kjøretøy?
Og så?
Så vil jeg kjøre til skogen begynner, og derfra... finne hjem til Hedvig.
Hedvig? - Blomsten.
Nei, nå må dere holde opp. - Hvordan kommer vi hjem?
Jeg kan få Beate på et fly, men dere to...
Dere er ettersøkt. Jeg får dere ikke ut til flyplassen engang.
Det kan da ikke stemme. Det må da være en utvei.
Den eneste veien ut av landet er gjennom jungelen. Ut til kysten, -
finn en båt og dra til Malaysia eller Singapore.
Gjennom jungelen? - Bli med meg. Vi skal samme veien.
Ole. - Det er nok den eneste muligheten.
Skal vi komme av gårde? - Hvor langt tror dere dere når?
De leter etter to europeiske menn. Hvordan vil dere gjemme dere?
Da blir jeg også med. - Nei, du kommer deg da ut.
Hvis de leter etter to menn, er det bestjeg kjører.
Ok, men vi gidder ikke vente. - Nei, det kommer dere ikke til.
Ja, og denne samtalen har aldri funnet sted. Det er vi vel enige om?
Hallo?
Er det noen her? Unnskyld?
God morgen. Da er det frokost.
De var søte, men kunne ikke gi igjen på store sedler, så vi må veksle.
Kan vi snakke senere? Bena mine sover.
Jo, jo, slapp av da.
Du har vel kjøpt med vann? - Jo, jo, det er en flaske der nede.
Én flaske? - En sånn halvannenliters.
Men vi har spillekort med en kinesisk Elvis?
Ja, til kvelden.
Hvis vi setter bilen en kilometer lenger oppe -
og går inn uberørte, så har vi vel en... fem-seks dager til fots.
Fem-seks dager? - Ja, kanskje sju.
Det må da være en annen vei. - Nei, nei, det er bare jungel.
Jeg kan nesten ikke vente. - Nei, inn og spille fisk med Beate.
Det står noen soldater på veien.
Skal jeg snu? - Ja.
Nei! - Snakk med dem.
Spør om veien. Si at du er turist. - Det tror de da ikke på.
Finn på noe. - Hva?
Si at du ikke er så flink i engelsk... Finn på noe.
Bare virk selvsikker.
Hallo. - Hallo.
Bilen deres... står i veien.
Får jeg se papirene dine? - Rolig nå.
Snakker du engelsk? - Papirer.
Hvis du ikke snakker engelsk, må jeg be deg flytte bilen.
Pass. - Hør her, lille gule mann.
Nå får du én siste skanse til å flytte bilen så jeg kan komme forbi.
Se i bagasjerommet.
Sett deg!
Hva gjør du?
Lukk opp.
Skyt!
Beate?
Beate!
Er de døde? - Det kan man si.
Herregud. - Hva i all verden sa du til dem?
Jeg ble nervøs.
Se på dette da. - Den kan ikke kjøre igjen.
Ta med det dere trenger. Beate, ta på deg støvlene.
Vi skal ut i det grønne.
Snakket jeg stygt til dem? - Overhodet ikke.
De var da selv ubehøvlede. Kom igjen.
Det kan ikke skje noe. Jeg har maskinpistol og granater.
Og du har fått skikkelig fottøy. Kom igjen.
Adrian, nå!
Behøver du å hogge ned skogen? - Den gror fram igjen.
Det er ganske lett å følge etter oss når du har hogget ut en hel tunnel.
Du har rett. Det er godt tenkt.
Du er ikke så verst til dette her, Adrian. Ta denne her.
Det er du altså ikke, Adrian.
Men du hogger videre.
Den der blomsten, ikke sant? Er det bare den ene av dem?
Så vidt jeg vet er hun unik. - Hvordan ser... hun ut?
Ah, hun er vakker. Det vakreste du har sett. Bladene er hvite som snø.
Er det dem du spiser? - Ja.
Gror de ut når du har plukket dem? - Man plukker ikke Hedvig.
Hun gir.
Hver natt lar hun et blad eller to falle til jorden.
Fint. - Så bladene gir liv?
Ja. Det er fra bladene det kommer. - Det er det nemlig.
Vi skal over på den andre siden av fjellet innen solnedgang og slå leir.
Helt der borte?
Hvorfor...?
En, to, tre biler, håndvåpen, granater. De er svært mobile.
De fanger dem hurtig.
General Karel lar dem ikke slippe unna.
Alt går tapt hvis han får tak i dem først.
Bare følg sporet. La dem gjøre den slitsomme jobben.
Vi venter. - Ja vel.
Så du har bodd i jungelen hele livet?
Nei, godt og vel i 80 år snart. - Og du har ikke vært inne i byen?
Ikke i det siste. Jeg hadde en venninne ikke så langt herfra.
Men hun... flyttet over på sørsiden. Var det i 65?
Nå, for søren. Så har du ikke vært der inne siden?
Nei. - Slutt med det kryssforhøret.
Interessant at han ikke har vært sammen med en kvinne på 40 år.
Det har da ikke du heller. - Vil du bare...?
Og spytt ut den tyggegummien.
Han har hatt sjansen. Jeg har prøvd i årevis, men han vil ikke.
Adrian har rett. Spytt ut den tyggegummien.
Slutt, det er bare en tyggegummi. - Det er ikke noe som bare er.
Alt har en mening. En funksjon man ikke skal misbruke.
Forstår du det? - Jeg tror ikke det.
Nå skal jeg fortelle deg en historie som kan illustrere hva jeg mener.
Kult! Da jeg var liten pleide jeg å plage...
Ja. Da jeg var gutt, bodde det en tømmermester ved sjøen. Lille Jens.
Den gang i 1800 eller annet? - Ja.
Men Lille Jens drakk vel som alle tømmermestre en...
...10-15 øl om dagen. Og etter mange års intens trening -
hadde han fått noen ferdigheter med hensyn til åpningsprosessen.
Han kunne åpne sin Carlsberg med alt fra en håndsag til et loddebrett.
Og flott, fargerikt så det ut. Altså, vi barna...
Vi jublet hver gang kapselen spratt mot himmelen, og...
Men en dag gikk det galt.
På en kjedelig regnværsdag feilet mesteren.
Kapselen slo et lite skall av flaskens munning, -
og uten at Lille Jens la merke til det, falt glasskåret ned i ølen.
Oi, det kan jo være veldig farlig. Hva skjedde egentlig? Nei...
Døde han? - Ja. Like etter i store smerter.
Og da høsten kom, tok hans søte kone Else Marie livet av seg selv.
Det var da en trist historie. - Det er nemlig en trist historie.
Det er trist at ingen introduserte Lille Jens for flaskeåpneren.
Det går aldri bra hvis redskaper ikke brukes til sitt formål.
Alt har en mening. En funksjon.
Kua gir melk. Kornet gir brød.
Og hvis man tygger noe, skal man også svelge det.
Bare sov dere. Vi har en lang dag i morgen.
Vi går ned til elva så vi ikke etterlater noen spor.
Tror du fremdeles ikke på ham?
Jeg tror ikke det var kapsler på flaskene den gang. God natt.
Se opp!
Kom igjen! Kom da!
Og Adrian, ta geværet ditt!
Hvor er Severin? - Bare fortsett.
Stopp! Bli der dere er!
Ikke skyt. - Bli der!
Ikke skyt.
Hvorfor skjøt du ikke?
Vi skal denne veien! Ned elva.
Nei, vi skal denne veien. Kom. - Hvorfor det?
Fordi vi skal opp elva eller vekk fra sola eller...
Bare kom, for fanken. - Sola?
Stopp!
Opp med hendene! - Kast våpnene!
Dere må ikke skyte. - Bli der!
Severin, nå gjør vi vel ikke noe dumt?
Nå snakker vi stille og rolig med dem. Vi snakker stille... Severin?
Ja, ta det da rolig, menneske.
Han har jeg sett før.
Er det ikke ham fra fengselet? - Jo, general Karel.
Hva har han på nesa? - Det må du spørre Adrian om.
Nei, har du slått ham? - Ikke...
Hvorfor skal dere to være så voldelige?
Så.
Hallo. - Vis meg blomsten.
Jeg tror han mener det nå. - Jeg sier ikke noe.
For siste gang: Vis meg blomsten.
Nei.
Skyt jenta først.
Jeg har ikke gjort noe! Jeg sa de ikke måtte drepe så mange!
Severin, si noe til ham! - Si noe.
Lukk øynene og tenk på noe koselig.
Skyt henne. - Nei!
Hallo.
Du verden. Terapeuten og den gamle mannen.
Og noe litt... orientalsk i midten.
Jeg har gledet meg til å treffe deg.
Av ren nysgjerrighet, hvorfor har du foten på generalens hode?
Han er fremdeles i live. Vil du ha æren?
Vær så god.
Nå syns jeg at vi fire skal ta oss en prat.
Er noen av dere redd for å fly?
Fortell nå hvor den er! Severin, han dør!
Si noe da!
Muligens blåser du i deg selv og meg, men Adrian har dratt -
helt hit ut for å redde deg! Er han ikke din venn?
Man har påvist at et av de sikreste steder å oppholde seg er i lufta, -
men siden luftfartens fødsel har statistikkene vist -
at flere fly letter enn lander.
Vi har bare drivstoff til 30 min. - Ta ham opp.
Han vet ikke noe. Jeg skal vise dere hvor den er.
Hvor? - Ta ham opp først.
Ta ham opp! - Opp med ham!
Fly nordover. - Vær litt mer nøyaktig?
Bare fly nordover. - Fly nordover.
Nordover. - Ja vel.
Det er bra vi kommuniserer igjen.
Vi bør utnytte den spesielle evnen vi har som skiller oss fra dyrene.
Vi nærmer oss kysten. Vi er jaggu snart i Singapore.
Så du har plantet vår lille venninne i Singapore.
Skal vi til Singapore, Severin?
Jeg kan ikke la deg få henne. - Ikke nå igjen!
Er det så smart?
Skal vi ta en tur til? - Hvorfor ikke?
Lenger ned!
Hvis dere dreper ham, finner dere den ikke. Vi vet ikke hvor den er.
Nei, sikkert ikke. Men i poker lyver man enten eller snakker sant, -
og jeg tror ikke du lyver.
Vis henne skogen.
Nei! - Nei!
Han klatrer opp wiren! Gå ned!
Ned!
Hva fanken skjer? Gå høyere!
Åh... Åh...
Åh...
Åh... Beate?
Beate?
Severin?
Severin? Åh, for satan.
Nei, nei, nei...
Åh...
Beate?
Beate!
Beate? Beate?
Det er Adrian... Beate, jeg får deg ned.
Ok.
Øhm... Stå på skuldrene. Kom ned på skuldrene. Kom.
Hold deg til meg. Jeg har deg... Jeg har deg.
Au, for satan! - Unnskyld.
Ah...
Au! - Så.
Au, det gjorde fanken meg vondt.
Jeg er så lei for det. Det tar jeg på meg. Den var på min regning.
Au, au...
Hva er det? - Jeg tror... armen min er brukket.
Den her? - Ja. Au, au, au...
Og så... jeg har noe bak på ryggen, tror jeg.
Hva er det?
Jeg ser på det. Det kan hende det vil gjøre litt vondt.
Det gjorde da det andre også.
Hva fanken gjør du? - Så, så, så... Ok? Greit.
Vi går bort til helikopteret og ser om vi kan finne en førstehjelpskasse.
Hvor er Severin?
Han er død.
Vi styrtet med helikopteret. Det er bare oss igjen.
Kom igjen.
Kom.
Au... La meg se.
Øh...
Jeg ser ikke en dritt uten briller, men vi skal...
Nordøst. Vi er ikke langt fra vannet til Malaysia. Og nordøst er...
...den veien.
Hvorfor ble du med ut hit? Hvis du skal være ærlig?
Fordi jeg ville hjem.
Jeg tror det var fordi du var betatt av Severin.
Altså... - Han var da interessant.
Han har i hvert fall opplevd mer og oppnådd mer enn du kommer til.
Han var selvfølgelig også eldre. - Og så sier vi takk for i aften.
Eller så ville du finne blomsten for å se om det var riktig?
Lov meg at du ikke prøver å analysere folk igjen. Det er du ikke flink til.
Nei, jeg tar feil av de fleste.
Men jeg kjenner deg. - Det tror jeg ikke du gjør.
Det kan godt hende det er mye jeg ikke vet, men jeg vet at du røyker.
Det er da ikke så vanskelig når du lukter på meg hele tiden.
Jeg vet også at du hater din far fordi du ikke kan si ham imot.
Du ble bare lege for hans skyld. Og at du ikke liker å bli tatt på.
Det har jeg da ikke problemer med! - Slutt og lyv hele tiden.
Jeg forstår da godt at du gjerne vil finne den blomsten.
Så kunne du hjelpe din mor.
Og kanskje deg selv også.
Så kunne du jo starte på nytt. - Jeg vet at det er opplagt...
Du projiserer akkurat nå. - Bra jeg ikke vet hva det er.
Du snakker om deg selv. - Jeg blåser da i blomsten.
Hvorfor tok du da ikke flyet hjem? - Det var jo på grunn av deg!
Jeg syns nemlig ikke at det er noe galt med deg.
Bare at man ikke kan ta på deg. - Hvor vil du ta da?
Det sier jeg ikke. Da sier du at det er uhygienisk.
Nei, det gjør jeg ikke. - Nå. Men da...
Hånda di kanskje...
...eller kinnet ditt.
Vil du gjerne røre ved hånda mi?
Så rør i vei.
Se, det gikk fint.
Det blir blåst opp til noe som, jeg vet ikke...
Så nå syns... Er det ikke...? Det er greit.
Adrian!
Skynd deg.
Beate, hva er det? - Det er helt vilt. Du må se...
Se.
Hva?
Ser du det ikke?
Hva? - Den blå slangen som biter i foten.
Severin sa at når den blå slange biter i foten, må man stå på halen.
Ellers dør man. - Hva?
Nei, nå må du holde opp. Er du blind? Så se på det der!
Det er slangen, ikke sant? Den er blå.
Så er det hodet og foten og halen. Man dør ikke hvis man står på halen.
Blomsten er rett der nede ved foten.
Jeg ser ingen fot. - Fjellets fot, Adrian.
Nå, så det der er slangen? - Ja.
Ah...
Åh, er det...?
Kom, vi henter tingene.
Jeg forstår det altså ikke. Det burde være rett her.
Han har nok ikke plantet den midt ute i elva. Eller hva heter det...
Nei, nei.
Adrian? - Ja.
Har du funnet noe?
Nei, Beate. - Det har ikke jeg heller.
Skal vi ikke la være å rope?
Hva? - Ikke noe.
Uh... Kan du ikke bare si ifra når det skvulper?
Jeg tror hun er i nærheten. - Hun?
Ja, Hedvig. - Jeg orker ikke mer. Kom her.
Hva er det? - Nå finner du den teite grønnsaken.
Jeg er sulten, trøtt, røykesugen og vil hjem.
Kanskje vi har sett den 100 ganger. - Selvfølgelig har vi ikke det. Kom.
Den veien.
Hør nå. Åh...
Er du ok? - Ja.
Så fin den er. - Ja.
Skal vi smake på den?
Tør vi det? - Ja, det er jo bare et blad.
Det er veldig bittert.
Det smaker ikke noe.
Nei. - Jeg merker heller ikke noe.
Virkelig...
Åh, jeg føler meg så rar. - Det gjør jeg også.
Hei! Hvite turister!
Hallo. - Hva gjør dere i åkeren min?
Dere kan ikke være her! - Hva sier hun?
Dette her er en arbeidsplass!
Vil dere videre, må dere gå der. - Har du en bil?
Ut av åkeren min. - Vi kan få skyss. Har vi penger?
Ja.
Gå deres vei! - Ja, ok. Vi finner den. Takk.
Forsvinn! - Der var det ikke mange tenner.
Tror du den er tørst?
Prøv å gi den litt.
Litt.
Han er her oppe.
Hallo, min venn. Hvordan går det? - Det går fint, takk.
Det er Djoko. Han vil gjerne seile oss til Singapore.
Ikke bry deg om at han ikke har noen tenner.
Din kone sier at du kan seile. - Min kone?
Jeg sa at vi var gift. Da blir det enklere.
Problemet er at han vil ha 1.200.000, -
og vi har bare 981.000.
Du er en dyr mann, Djoko. - Nei, det er billig.
Jeg får 12 stokkeslag hvis jeg blir fanget, -
så jeg skal ha 600.000 rupiah for hver.
Men vi er nødt til å komme oss vekk herfra.
Jeg liker klokka di. Den er fin!
Gi meg klokka, så har vi en avtale.
Nei, nei, nei... Du kan ikke få klokka.
Kom da, Adrian. Det er ei klokke. - Nei, jeg har fått den av min far.
Det er ei stygg klokke! La mannen få den så han kan få ordnet tennene.
Du er en god venn. Takk. Vi seiler ved midnatt.
Fint.
Våkn opp.
Dere må våkne nå.
Se! Singapore.
Far?
Adrian.
Hun venter på deg.
Men så gå inn dit, menneske. - Ja.
Hva er det? - Øh, det er... Det er en blomst.
Det spiller ingen rolle nå.
Adrian. - Hei, mor.
Du kom. - Ja, selvfølgelig gjorde jeg det.
Jeg skal dø, Adrian.
Det er ikke sikkert.
Jeg er bekymret for om far kan klare seg uten meg. Du må hjelpe ham.
Mor, jeg har noe du må prøve å spise.
Jeg kan ikke spise.
Hvis du spiser dette her... så trenger du ikke å dø.
Hva er det for noe tull. - Bare stol på meg.
Hvorfor kan du ikke ta situasjonen litt mer alvorlig? Din far har rett.
Du er merkelig. - Spis den nå bare. Kom.
Ja.
Det er litt bittert, men du må bare svelge det.
Merker du det?
Det er en merkelig følelse. - Ja.
Men den er god, ikke sant?
Ja...
Mor?
Mor? Hjelp!
"Alt har sin stund, -
og hver ting under Himmelen sin tid.
Tid til å fødes og tid til å dø.
Tid til å plante og tid til å høste.
Tid til å drepe og tid til å leke.
Tid til å søke og tid til å miste.
Tid til å tie og tid til å tale."
Bitten Elinor Gabrielsen.
Av jord er du kommet...
Til jord skal du bli...
...og av jorden skal du igjen oppstå.
Og så tror jeg Werner gjerne vil si et par ord.
Jeg vil ikke si så mye.
Bitten er borte.
Sånn er det.
Men... det er litt kaffe og litt kake -
på hjemmeadressen for dem som er interessert.
Det blir nok bra igjen, Adrian. Ingen bebreider jo deg noe.
Hvis det er en trøst, har vi funnet ut hvem Severin Geertsen var.
Var han ikke Severin Geertsen? - Nei. Hans navn var Tim Larsen.
Heimevernsmann og tømrer fra Allerød.
Og tippoldenevø til Severin Geertsen.
Severin hadde et fantastisk liv.
På et tidspunkt dro han til Østen, og da skipet hans sank, -
er det en teori om at han ikke døde, -
men forsvant inn i jungelen og levde hele sitt liv der.
Det utviklet en personforstyrrelse hos tømreren fra Allerød.
Han dro til Østen, utviklet en psykose -
og levde hele sitt liv der som... Severin Geertsen.
Men... hva så med Hedvig? - Hedvig?
Blomsten.
Å blomsten, ja. Nei, den får dere nok ikke igjen.
For det første er det en sjelden art. For det andre -
har den et utrolig høyt innhold av tetrahydrocannabinol.
Te...? - Cannabis. Marihuana, hasj.
Jammen det vet dere jo alt om.
Ja, ikke minst din mor.
Hun døde da lykkelig, ma man s, sa...
Jeg drar over til Werner og får den kaffetåren.
Ses på mandag.
Jeg tror ikke jeg kommer på mandag.
Det tror jeg pokker heller ikke jeg gjør.
Så blir du med meg hjem?
Jeg lager veldig god kaffe.
Ikke helt.
Men vi kan dra et annet sted.
Jeg vil gjerne til Argentina. Der har de også dårlige tenner, har jeg hørt.
Hva? - Hvorf...?
Hva gjør du? - Jeg ville bare holde deg i hånda.
Ikke uten å spørre. Også ikke her. - Det kan man da gjøre.
Det kan man da ikke. - Hvorfor skulle man ikke kunne det?
Altså, noen ganger er du som om du er 15 år.
SLUTT Tekster: Lise Weggersen Scandinavian Text Service 2010